Ispunjavanje globalnih ciljeva održivog razvoja, klimatske i energetske sigurnosti zahtijeva značajno povećanje kapitalnih ulaganja u energetski sektor. Rasprava o ovoj temi obično se fokusira na glavne brojeve, koji se mjere u bilijunima.
No, kako bismo razumjeli izglede za povećanje ulaganja, ključno je razumjeti tko danas ulaže u energiju, kao i tko financira ta ulaganja. Na temelju analize u izdanju IEA-ovog vodećeg izvještaja World Energy Investment za 2024. godinu, kapitalna struktura ulaganja u globalni energetski sektor stabilna je od 2015. godine.
Trenutno dug čini oko 46 posto ukupne potrošnje, a kapital 54 posto. Ukupno gledano, financiranje duga je izraženije u elektroenergetskom sektoru i u Aziji, dok su veći udjeli kapitala prisutni u opskrbi gorivom, kao i na Bliskom istoku i u Euroaziji.
Zbog visokih cijena energije nakon pandemije i ruske invazije na Ukrajinu, kompanije za fosilna goriva bile su u mogućnosti smanjiti razinu svojih dugova posljednjih godina. Sada imaju omjere zaduženosti od prosječno 40 posto, što je ispod tipičnih 45 posto u cijelom energetskom sektoru.
Samo u 2022. godini, neto dobit proizvođača fosilnih goriva procijenjena je na blizu 4 bilijuna američkih dolara. Posljedično, mogli su financirati ulaganja prvenstveno kroz zadržanu dobit, dok su vraćali gotovinu dioničarima putem velikih otkupa dionica i rekordnih dividendi.
Nacionalne naftne kompanije (NOCs) manje se oslanjaju na dug od svojih kolega, koristeći ga za oko 35 posto ukupnih ulaganja. Budući da NOCs obično ostvaruju dovoljno prihoda iz proizvodnje nafte i plina za pokrivanje svojih kapitalnih potreba, obično koriste dug bilo za financiranje brzog povećanja proizvodnje ili za rast novih poslovnih područja, premda njihovu stratešku i financijsku autonomiju oblikuju njihove matične vlade.
U čistoj energiji, gdje su početni troškovi visoki, a marže niže, udio financiranja duga trenutno iznosi oko 50 posto. U međuvremenu, financiranje duga u sektorima krajnje potrošnje, uključujući industriju, zgrade i transport, blizu je prosjeka od 45 posto.
Nasuprot tome, udio duga znatno je niži – oko 20 posto – za čista goriva i druge nove tehnologije, kao što su skladištenje baterija ili opskrba vodikom. Ove nove tehnologije povezane su s većim rizicima, pa se oni koji ih razvijaju najčešće financiraju putem rizičnog kapitala, a ne putem tržišta duga.
Geografska raznolikost
Postoje i značajne geografske razlike. Udio potrošnje duga posebno je nizak na Bliskom istoku i u Euroaziji, gdje iznosi 38 posto, uglavnom zbog većeg udjela kapitalnog financiranja i fosilnih goriva u energetskom miksu. U Kini, Japanu, Koreji i drugim azijskim zemljama udio duga je veći, oko 50 posto, zbog većeg udjela državnih poduzeća u energetskom sektoru, koja obično generiraju manje novčanog toka.
Udio ulaganja kućanstava udvostručio se od 2015. kako su se ubrzale tranzicije prema čistoj energiji. Trenutno iznose oko 18 posto, a glavne dio njih odnosi se na kućanstava s višim prihodima koja su investirala u solarne panele na krovovima, toplinske pumpe, električna vozila i poboljšanja energetske učinkovitosti. Oko 10 posto ovog ulaganja podržavaju vlade u obliku subvencija ili poreznih olakšica, posebno u razvijenim ekonomijama.
Rastuća uloga kućanstava vidljiva je u nedavnim podacima. U 2023. godini, udio ulaganja kućanstava u odnosu na ukupnu energetsku potrošnju dosegao je 29 posto u Japanu i Koreji te 27 posto u Europi, dok je u Sjevernoj Americi taj udio bio 11 posto.
Potrošnja na poboljšanje energetske učinkovitosti zgrada činila je 50 posto svih ulaganja povezanih s energijom u Japanu, Koreji i Europi prošle godine. U Sjevernoj Americi, udio ulaganja u opskrbu gorivom bio je veći, što je rezultiralo manjim udjelom ulaganja kućanstava u energetskom miksu.
Vladina ulaganja u globalne energetske resurse od 2015. ostala su stabilna, na oko 37 posto. Vlade igraju posebno istaknutu ulogu u vlasništvu nad resursima fosilnih goriva putem nacionalnih naftnih kompanija, što znači da su najviše uključene u energetski sektor u regijama poput Bliskog istoka, Rusije i Euroazije, kao i u nekim proizvodnim ekonomijama Latinske Amerike i Afrike.
U međuvremenu, više od polovice svih energetskih ulaganja u zemljama u razvoju, uključujući Kinu, čine vlade ili državna poduzeća, u usporedbi s samo 15 posto u razvijenim ekonomijama. Trenutno se gotovo tri četvrtine globalnih energetskih ulaganja financira iz komercijalnih izvora. Oko 25 posto dolazi iz javnog financiranja, a 1 posto iz razvojnih financijskih institucija (DFIs).
Unatoč malom ukupnom udjelu, razvojno financiranje igra ključnu ulogu u mobilizaciji komercijalnog financiranja, posebno za ulaganja u čistu energiju u zemljama u razvoju. U njima i javno financiranje igra značajnu ulogu, čineći 32 posto potrošnje između 2015. i 2023., u usporedbi s 11 posto u razvijenim ekonomijama.
Sigurnosne strategije
Javno financiranje je izraženije u određenim dijelovima energetskog sustava. Gotovo četvrtina financiranja za projekte fosilnih goriva dolazi iz javnih izvora, prvenstveno zbog visokog udjela vlade u nacionalnim naftnim kompanijama. Javni akteri također financiraju 30 posto prijenosnih projekata na globalnoj razini, u usporedbi s 20 posto za projekte distribucije. Javni dionici također su više uključeni u financiranje određenih energetskih resursa koji su ključni za energetske sigurnosne strategije, posebno u slučaju nuklearne energije.
Sektori krajnje potrošnje ćine veći udio komercijalnog financiranja: 75 posto za industriju, 80 posto za zgrade i 85 posto za transport. Javno financiranje u industriji je rasprostranjeno u određenim zemljama gdje velika državna poduzeća vode razvoj industrije, kao što su Kina i Saudijska Arabija.
![](https://www.poslovni.hr/wp-content/uploads/2024/07/15graf1.jpg)
Visoki početni troškovi
U zemljama u razvoju izvan Kine, javne institucije čine 25 posto svih financiranja u energetskom sektoru, naglašavajući značajnu ulogu državnih poduzeća, dok 4 posto financiraju razvojne financijske institucije. U Kini, nevjerojatnih 40 posto financiranja pripisuje se javnom financiranju, što odražava visoke udjele javnog kapitala u privatnim korporacijama i državnim poduzećima.
Ova raščlamba investicijskih tokova po kapitalnoj strukturi, subjektu koji ulaže i subjektu koji pruža financiranje, daje puno detaljnije razumijevanje kako kapital teče u projekte energetskog sektora. Također ima ključne implikacije za budućnost, uključujući brzinu tranzicija prema čistoj energiji.
Financiranje duga je češće za projekte s nižim tehnološkim rizicima i relativno predvidivim dugoročnim prihodima, pa tako igra veliku ulogu u ulaganju u čiste izvore proizvodnje – poput solarnih ili vjetroelektrana podržanih ugovorima o razlici ili ugovorima o otkupu električne energije – ili u ulaganja u mreže koja imaju regulirane tarife.
Pomak prema elektrificiranijem, obnovljivim izvorima bogatijem energetskom sustavu stoga bi podrazumijevao veću ovisnost o financiranju duga tijekom vremena. Međutim, mnogo toga ovisi o širem kontekstu razina duga i održivosti duga, posebno u zemljama u razvoju, kao i o sposobnosti skaliranja povoljnog financiranja duga iz razvojnih financijskih institucija.
Postoje velike varijacije od zemlje do zemlje u vrstama subjekata koji ulažu, u rasponu od visokog oslanjanja na privatne firme u Sjevernoj Americi do sličnog visokog oslanjanja na vlade i državna poduzeća u Kini, na Bliskom istoku i u Euroaziji.
Općenito, polovicu svih energetskih ulaganja u zemljama u razvoju čine vlade ili državna poduzeća, u usporedbi sa samo 15 posto u razvijenim ekonomijama. Financijska održivost i investicijske strategije državnih poduzeća, uključujući nacionalne naftne kompanije i javno-privatne komunalne tvrtke, stoga su ključne za budućnost energetskih ulaganja u zemljama u razvoju i za brzinu i sigurnost energetskih tranzicija.
Kućanstva se pojavljuju kao važni investicijski akteri zbog sve veće potrošnje na tehnologije čiste energije usmjerene prema potrošačima, poput solarnih panela na krovovima, poboljšanja energetske učinkovitosti, toplinskih pumpi i električne mobilnosti. Međutim, kao što je naglašeno u nedavnom posebnom izvješću IEA o strategijama za pristupačne i pravedne tranzicije prema čistoj energiji, početni troškovi ovih ulaganja su izvan dosega većine kućanstava. Dobro osmišljene politike potrebne su kako bi se tehnologije čiste energije dovele do kućanstava i zajednica koje bi inače bile zapostavljene.
Ulaganja u čistu energiju rastu, ali i dalje su daleko od onoga što je potrebno kako bi se globalni rast energetske potražnje ispunio na održiv način, posebno u zemljama u razvoju izvan Kine. Relativno visoki troškovi kapitala ostaju jedna od najvećih prepreka ulaganjima u projekte čiste energije i infrastrukturu u tim ekonomijama.
Makroekonomski i specifični faktori zemalja glavni su doprinositelji visokim troškovima kapitala za projekte čiste energije, ali također i rizici specifični za energetski sektor. Uz djelovanja nacionalnih donositelja politika, poboljšana podrška razvojnih financijskih institucija ključna je za smanjenje troškova financiranja i privlačenje puno većih količina privatnog kapitala.
![](https://www.poslovni.hr/wp-content/uploads/2024/07/15graf2.jpg)